Tidigare:
Så den mäktigaste trollkarlen är fast i ett träd?
- Kan vi få ut honom? - Merlin har alltid rätt.
Så länge rosen har kronblad lever ditt odjur.
Jag är Den onda, men vi kan vara ihop.
De är här för att förinta Den onda.
I Merlins torn finns säkert nåt som kan befria honom.
Du kan göra vapnet helt och förinta ljuset.
Vår produktion har sjunkit. Toker är ett träd, så vi måste producera mer.
- Han producerar syre. - Hallå, koncentrera er.
Ja, ingen vill ha en otrevlig överraskning.
Du får inget damm.
Jag är ute efter nåt annat, nåt med skärpa.
Min hacka!
Glader, jag har lärt mig något sen jag blev Den onda.
Om ditt namn står skrivet på nåt, håll i det.
Om vi ska befria Merlin behöver vi häxgift.
Glöm synlighetselixiret. Han är inte förklädd.
Om jag har rätt kan han ha förvandlats till trädet.
Vi kan ta ett prov.
Om kvisten som vi bryter av förvandlas till ett finger då?
Kom igen, ge mig häxgift.
- Ska inte jag försöka få ut honom? - Nej!
Din magi är svart nu. Det är inte värt det.
Jag låtsas vara Frälsaren, och vi kan göra det här tillsammans.
Regina har rätt, Emma.
Nån sa att en kvinna har rätt. Det är väl alltid säkert att anta, David?
- Går det framåt, madame Frälsaren? - Det går sakta men säkert.
Det är fantastiskt att ha Merlins böcker.
Det är som att prata med mästaren.
Tänk om vi kunde prata med honom.
Ja! Ibland är du ett geni.
Ja, om vi pratar med honom kan han säga hur vi ska få ut honom.
- En svamp. - Flugsvamp. Det är ett dödligt gift.
Extremt användbart för kommunikation över barriärer.
Det står att den kallas "den blodröda kronan".
Jag känner till namnet.
Enligt ryktet växer den i Brocéliande, den eviga nattens skog.
- Det är säkert påhittat. - Hur långt är det dit?
En halv dags ritt, men om den finns där skyddas den av magiska krafter.
- Vänta tills vi vet mer. - Jag behövs inte här. Jag åker.
- Halt! - Ers Majestät, hindra mig inte.
Nej, jag ville bara föreslå att jag skulle rida med dig och hjälpa till.
Följ med och hämta utrustning, sen kan vi rida som bröder.
SEX VECKOR SENARE
Det här frågetecknet är min handstil. Jag markerade sidan i Camelot.
Jag vet inte om det är rätt svar, men böckerna kom därifrån.
Vi får nog svar från böckerna.
Vi har blivit kränkta!
- Vad är problemet? - Din unge!
- Hon tog min hacka. - Dvärgarna är ert bord.
- Vad vill du att vi gör? - Hjälp oss.
Om ni inte gör nåt, så gör vi det.
- Skada henne inte. - Det kan de inte.
Sluta vara en rädd förälder, och var en sheriff igen. Vi behöver dig.
Vi ska försöka hitta hackan. Tack för att ni sa till.
Det verkar som ännu en förolämpning att svälja, för tillfället...
- Varför behöver hon en yxa? - Jag vet inte.
Vad kan hon göra med en yxa som hon inte kan göra med sina krafter?
- Jag önskar att hon pratade med oss. - Jag med!
- Och vi kan inte rädda henne. - Än. Vi försöker.
- Hur? Vad gör jag? - Du leder folk.
- Ingen verkar följa mig. - Oroa dig inte för dvärgarna.
- Jag är orolig för Emma. - Hon valde att rädda alla.
Jag borde ha hindrat henne. Jag är hennes far, och nu är jag...
...handlingsförlamad.
Jag kan inte hjälpa henne eller andra.
Du gör något. Du hjälper vårt folk efter bästa förmåga.
Det är problemet.
Hallå... Du är min hjälte i alla världar.
- Kommer du ihåg det? - Självklart.
Gå.
Jag grejar det.
- God morgon, sheriffen. - Ers Majestät. Fann ni svärdet?
Jag har inte hittat Excalibur, men det här brådskar mer.
- Vårt relikskrin har rånats. - Va?
Magiska reliker som är väldigt värdefulla.
När det dök upp här var det nästan tomt.
- "Värdefulla"...? - En magisk böna.
Bönan kan få hem mitt folk.
Jag ska hitta den om jag så måste söka i varje hem.
Du behöver inte göra nåt ensam. Jag ska hjälpa er till Camelot.
Tack.
En dvärgs yxa! Det är ett kreativt sätt att misslyckas.
- De skär igenom allt. - Inget skär igenom magi...
...förutom en kyss kanske. Har du funderat på att kyssa den?
Du börjar få slut på alternativ.
Vi vill att du förintar ljuset, så en hjälte måste dra ut svärdet.
Och det är inte du, så sluta tramsa och hämta hjälten som vi behöver.
Och vi vet båda vem det är.
Det är okej, du kommer att klara det.
Det kanske är dags för te? Lugna nerver leder till klara tankar.
Du är här för att jag ska hålla koll på dig.
Jag vill inte se dig himla med ögonen. Vi måste rensa luften.
Okej då!
Där är du, min härliga röst! Den är så feminin.
Det räcker!
Då ska vi prata lite om att du försökte ta dig tillbaka till Oz.
Zelena...
Du vet att du inte kan ta barnet ifrån Robin.
Kan du klandra mig? Du tänkte ta det ifrån mig.
Barnet kan vara den enda som älskar mig. Du fick en ny chans.
- Varför skulle inte jag få det? - Du har redan fått en andra chans.
Och en andra andra chans.
Du kan inte fortsätta utmåla dig som ett offer, det är bara absurt.
Du kan säga att livet är rättvist så mycket du vill.
Jag kan bara säga att jag ser en syster som har alla leksakerna.
Var tyst och lyssna för en gångs skull!
Du har glömt vem jag är.
Den onda drottningen.
Jag kan bli en värre mardröm än du kan föreställa dig.
Men nu ger jag dig en gåva. Det är ett löfte.
Jag kommer att se till att ditt barn mår bra och är älskat och i säkerhet.
Och jag lovar att detsamma inte kommer att gälla dig.
Jag tycker om att vara förberedd.
Var det Percivals stol?
Ja, men det behövs inte fler ursäkter.
En ledare gör det han måste. Jag kommer att hitta en värdig ersättare.
- Den här kommer alltid att stå tom. - Jag antog att det var din stol.
Min stol är som de andras, på samma sätt som bordet är runt.
Många i vår orden är kungar och prinsar.
Trots det sitter de gärna jämte sina riddare.
Ingen står högre än någon annan, förutom den här.
Det här är den farliga stolen.
Den är för den mest renhjärtade som tar de heligaste uppdragen.
Här satt en man jag litade mer på än en bror, men han förrådde mig.
- Den har stått tom sen dess. - Lancelot.
- Så du har hört talas om honom? - Ni är legender allihopa.
Säger du det? Jag törs inte tänka på vad vår historia är.
Bara en av världens bästa kärlekshistorier.
Din kärlek för Guinevere slets bort av din bästa vän, Lancelot.
En tragisk historia som uppenbarligen fick ett lyckligt slut.
- Ni verkar ha kommit över det. - Ja. Lancelot var en god man.
- Det var situationen som var svår. - Jag förstår.
Snö... Mary Margaret och jag har träffat honom.
Jaså? Hur är det med honom?
Jag är ledsen att behöva säga det, men han är död.
Jag beklagar.
Lancelot kunde inte motstå frestelsen, men han var en bra riddare.
Jag önskade honom lycka, bara inte med min fru.
Var försiktig!
Det här är vårt relikskrin.
Det innehåller heliga magiska föremål som våra riddare har återtagit.
- Jag har aldrig sett sån magi. - Det är den outsläckliga lågan.
Den kommer att lysa upp vår väg, och vi kommer att behöva det.
Relikskrinet, Ers Majestät.
Så du hittade det plundrade skrinet? Har du några teorier?
Jag? Åh...
Tja, alla pratar om Den onda på det här stället.
- Kanske... - Var inte dåraktig.
- Hon tog en av dvärgarnas yxor. - Den onda behöver inte verktyg.
- Låset bröts upp, man ser reporna. - Du har rätt.
- Det är ditt land, vad tror du? - Jag vet inte vem som gjorde det.
Men jag tror jag vet vad personens nästa drag blir.
Jag känner igen minen. Knappen längst upp slår på den.
- Jag kan använda telefoner. - Vad är det där, då?
- Det är en bild inifrån Zelena. - Kompis...
Nej! Det är en bild av bebisen. Det kallas "ultraljud".
Blandade känslor, antar jag.
Jag vet att Regina lider av att hennes onda syster bär mitt barn.
Jag lider av det, men ändå finns det en del av mig som är glad.
Det är mitt barn!
Men Regina får inte veta det. Hon får inte misstolka min glädje.
Det är en komplex situation, det är ett som är säkert.
- Inte som ditt enkla kärleksliv. - Angående det... Hon är sig inte lik.
I hennes hus finns en dörr jag inte får gå i närheten av.
- Vad tror du att hon döljer? Jag... - Beställningen är klar.
- Jag har inte beställt nåt. - Vad står det?
"Möt mig på ditt skepp. Emma."
Du har rätt, det är komplicerat för alla.
- Det är inte kul när du dyker upp så. - Förlåt.
Vad är det som händer?
Jag vet att det är förvirrande, och jag har inte gjort saken lättare.
Förlåt att jag överreagerade sist. Du försökte bara hjälpa till.
Så jag tänkte att vi kunde prata och äta lunch som vi gjorde förut.
Det skulle jag gärna vilja, men det är knappast som det brukade vara.
Bättre?
Kom.
Du vet att du kan lita på mig.
Är det mitt på dagen? Du skojade inte om evig natt.
Tur att vi skickade hem Grif med hästarna. De skulle bli nervösa här.
Er adjutant jobbar hårt.
Och jag tackar honom inte tillräckligt. Jag hör vad du menar.
Du har rätt, och jag har inte ens okunnighet som ursäkt.
Jag föddes inte adlig och jag har själv tjänat.
- Var ni inte adlig vid födseln? - Jag är en bondläpp.
- Jag var en herde. - Jaså?
Jag börjar redan slappna av. Ska vi sluta säga "Ers Majestät"?
Självklart.
När det gäller min adjutant så kompenserar Guin för mig.
Hon ger honom och alla andra gåvor. Hon är så snäll.
Hon låter som min fru. Om hon ser dig som familj skulle hon dö för dig.
Men Guin kan vara tuff. Med pil och båge kan hon träffa en duva i ögat.
- Mary Margaret kan göra det. - Vi borde ordna en tävling för dem.
De skulle nog älska att tävla för att vi ska känna oss bra.
Här.
Det kanske finns bättre sätt för mig att skryta.
Du gillar att tävla fast du har ett runt bord där ingen står högre.
Det där bordet på två ton ska påminna mig om att vara ödmjuk.
Jag vet om mina svagheter. Lancelot och Guinevere bär inte hela skulden.
Jag var svår att leva med, men jag beslutade att rätta till grejer.
Jag förstår det.
Den här vägen.
Se på det, min bror.
Så den är verklig.
Den blodröda kronan.
Den kommer inte att hålla för oss båda. Jag går.
Jag väntar här. Låt facklan vägleda dig på vägen tillbaka.
Tack.
- Hur är det med honom? - Inte bra.
Jag beklagar.
Jag hittade en läkeformel. Jag har allt utom en ingrediens.
Jag behöver ett föremål som rörde honom innan han blev Den onde.
- Det måste finnas något. - Jag har inte hittat något än.
- Ska jag skaffa hjälp? - Nej.
Det är bara jag som hittar här och vet vad han har.
- Jag måste göra nåt. - Då ska vi skynda oss.
- Har nån pantsatt nåt idag? - Särskilt en magisk böna.
En böna? Nej, ingen har kommit in. Ledsen.
Det var värt ett försök.
Du har nåt annat jag behöver. Får jag låna den?
- Ja. - Bra.
Den kommer att leda oss till den skyldiga.
Den är inte magisk, bara en souvenir från Klokers födelsedag.
- Det står "Kloktoberfest". - Det är jag medveten om.
Lugn, jag har koll på det här.
Hör på, medborgare från Camelot. Det här är Hämndens kalk.
Något har stulits i ert läger.
Kalken kommer att visa vem som är tjuven. Kom och drick ur den.
Håll i dig!
Ta över!
Fart med fötterna, riktning med händerna.
Sväng!
- Tack. - Ingen orsak.
Du gjorde det. Bra jobbat!
- Jag har frågor. - Du vill veta om jag är mig själv.
Det är säkert komplicerat. Vi börjar enkelt.
I ditt nya hus, vad finns det bakom den låsta dörren?
Du vet att jag vill lita på dig. Kan du hjälpa mig med det?
Lita på mig då.
Du vet att jag kan dölja allt för dig med mina krafter.
Du är inte samma Emma. Hon spelade inte spel.
Ja, jag är annorlunda.
- Jag är bättre. - Som Den onda?
Förut var jag fördömande och reste murar.
Det tog mig en evighet att se magin på det här stället.
Och nu...
...ser jag saker tydligt. Jag är inte längre rädd.
Jag är som en öppen bok om du är villig att lita på mig.
Föreslår du verkligen att vi går framåt med ett riktigt förhållande?
Gold och Belle älskade varandra.
Du borde inte ha krokodilen som din förebild.
Tänk på saken. Han var en fegis sen födseln.
Han hittade inte kärleken förrän han var Den onde.
Mannen han var krälade och grät på ditt skepp.
- Han blev också bättre. - Du har fel.
Jag var skurken i det där lilla dramat, Swan.
Han försökte hålla samman sin familj. Jag höll svärdet mot hans huvud-
- och hånade honom. Jag är den enda som var där som har blivit bättre.
Han blev en ond manipulativ mördare.
- Minns du när jag lärde dig fäktas? - Fler spel. Det räcker, Swan!
Jag ville bara att du skulle vara ärlig. Jag spelar inte längre med.
Svara! Varför tog du hit mig?
Det var inte för gamla tiders skull, för den versionen av dig är inte här.
Du behöver något, Den onda. Säg vad det är.
Jag behöver bara din tillit. Jag lovar.
Jag tyckte om dig som du var.
Jag gillade dina murar och att det var jag som bröt ner dem.
Personen du hittade innanför dem är fortfarande jag.
Jag vill fråga dig något, för en gångs skull.
Älskar du mig?
Om du säger att du inte älskar mig låter jag dig gå.
Jag älskade dig.
Jag antar att jag simmar eller seglar hem. Säg hur det blir.
Skeppet är ditt.
- Vad är det, David? - Flugsvampen är borta.
Antingen så tog spökriddarna den, eller så försvann den i träsket.
- Vi kan leta efter den. - Nej... Den är borta.
Att söka betyder "leta", inte "hitta". Det viktiga är att leta.
- Tror du på det? - Nej, inte helt.
Om det som gör skillnad är att hitta nåt, så är det det jag vill.
Min far drack bort livet och min bror gjorde onda saker.
Jag trodde att jag skulle bli annorlunda och förändra världen.
Men, jag bara...
Jag vill inte bara bli ihågkommen för att jag väckte en sovande prinsessa.
- Jag förstår. - Gör du? Du är kung av Camelot.
Ja, nån stor sten bestämde att jag var en hjälte. Profetian uppfylldes.
Sen dess har jag vunnit och förlorat.
Jag har lärt mig att det är förlusterna som kräver mod.
Om nåt gör oss till hjältar...
...så är det att inte ge upp, inte ens efter en förlust.
Det är lika bra att vi drar. Vi har saker att göra...
- ...men inte här. - Bra sagt!
David, om du vill delta i nåt viktigt så har jag plats för en man som du.
- Jag såg aldrig nån böna. - Glöm den. Varför tog du sakerna?
Jag var trött på hur jag och alla andra behandlades.
Vi slet för honom, för kärleken till Camelot.
Jag ville skada kungen.
Jag hade ingen aning, Grif.
Men du har skadat alla. Vi behöver bönan för att ta oss hem.
Jag har inte sett nån böna, Ers Majestät.
Jag blir alltid förrådd av dem som står mig närmast.
- Ljuger han? - Jag tror inte det.
Bönan kan ha tagits under de sex veckorna vi inte minns.
Vi ska hitta ett annat sätt att få hem er.
- Ska vi jobba ihop? - Absolut.
Vi säger till honom att han får bo i cellen ett tag.
- Vad är det här? - Den måste ha varit i hans väska.
Om den var i kofferten kom den efter tiden vi har förlorat.
Jag känner igen den.
Den är i boken från Camelot, den jag hittade i morse.
- Det var vad vi letade efter där. - Men varför?
Med den kan man kommunicera genom magiska barriärer.
- Vi måste ha försökt kontakta Merlin. - Undrar om vi gjorde det.
- Om vi kan prata med honom nu... - ...kan han rädda Emma.
David, du gjorde det!
Jag dubbar dig, sir David av Den förtrollade skogen-
-och av det runda bordet.
Riddare av runda bordet är en småsak jämfört med att vara prins.
- Jag är mer än hedrad. - Res dig och ta din plats då.
Menar du det?
Jag trodde aldrig jag skulle hitta nån för den stolen, men den är din.
Den kommer att prydas av din vapensköld.
- Inte illa för en herde, eller hur? - Tack.
Är det nån där?
Det kan inte vara möjligt!
- Det är det. - Lancelot! Vi trodde att du var död.
Det är en lång historia, men tro dina ögon, det är jag.
Just nu är mina problem oviktiga. Det finns en hemsk skurk i Camelot.
Den onda. Hon är vår dotter, vi ska lösa det.
Nej, det finns en annan skurk, det är Artur.
- Va? - Camelot är inte som det verkar.
Det har varit en svår dag.
Du ljög för David.
Det var inte trevligt att göra det, han är en god man.
Han är ädel, men jag måste sätta mitt rike först.
Självklart måste du göra det.
Det är alltid kungens börda.
Ers Majestät, tack och lov att ni är här. Jag förstår inte.
Jag gjorde det ni bad mig om. Jag tog föremålen.
Jag sa att det kanske fanns en böna fast vi vet att den inte fanns.
Jag gjorde precis som ni sa.
- Kan ni släppa ut mig nu? - Inte än, Grif.
Det kanske inte fanns en böna, men de får inte veta det.
De litar på mig, så jag måste ut- nyttja det för att skydda mitt rike.
De verkar snälla, men de är ett hot mot allt vi håller kärt.
David vill tro att hans uppdrag är ädelt-
-men hans dotter är Den onda.
De ljög för oss i Camelot. De tog in henne i vårt slott.
På grund av dem måste vi nu återerövra vårt hem.
- Hur ska vi ta oss hem utan en böna? - Tyvärr kan vi inte ta oss hem.
Det är därför vi måste bygga ett nytt Camelot här i Storybrooke.
- Jag skulle göra allt för mitt rike. - Det vet jag att du skulle.
Det skulle jag med. Det är därför du måste dricka det här.
Gift från ormarna i Agrabah...
Varför? Jag ska inte säga nåt till dem.
Inte frivilligt, men de har magi på sin sida. De kommer att tvinga dig.
- Det måste finnas ett annat sätt. - Jag önskar att det fanns det.
Du drömmer om att sitta vid det runda bordet. Jag erbjuder något större.
En chans att dö i Camelots tjänst.
Din död kommer att vara hörnstenen i ett storslaget nytt rike-
-om du dricker det här.
För Camelot!
För Camelot.
Bra, du är kvar.
- Behöver du min hjälp? - Ja.
Jag nämnde en dörr hos Emma. Jag vill veta vart den leder.
- Så det hjälpte inte att fråga? - Nej. Jag behöver en tjuv.
- Före detta tjuv. - Jag är före detta pirat.
Man kan aldrig lägga det bakom sig. Hjälper du mig?
- Är min lunch klar? - Ja, men du måste äta mer.
- Sätt dig och ät. - Jag hinner inte.
Herregud, titta!
Jag måste till honom. Glöm soppan.
Vänta! Är det meningen att den ska göra så?
Han vaknar!
Han ser faktiskt inte så frisk ut, om jag får säga det själv.
Tur att du hittade nåt som rörde honom när han var människa.
- Det var inte tur, jag jobbade för det. - Så sant, så.
Du krossade Kroks hjärta ännu mer under din opraktiska stövelklack.
Tyst.
Vad vill du mig?
Du är Den onda nu, inte jag.
Det stämmer. Du är inte ond. Du är heller inte god. Du är ingenting.
Ditt hjärta är ett oskrivet blad, och det gör dig användbar.
Nu kan jag göra dig till det sista du trodde att du skulle bli.
En hjälte, och inte vilken hjälte som helst, utan den renaste någonsin.
Och sen...
Och sen har jag ett jobb åt dig.